Az elõzõ részek tartalmából…
A boszorkányok véghez vitték a félelmetes Nagy Rítust.
Mesélj az apámról!
Mindennél jobban szerettem.
De meghalt.
Cotton Mather.
Nem hagyhatja el Bostont, és
megtiltom, hogy visszatérjen Salembe.
Ideje szembenézned azzal, ki is vagy valójában.
Semmit sem akarok tanulni tõled.
Megtaláltam õt.
Minden bizonnyal õ Salem megmentõje.
Ki vezette a Nagy Rítust?
Hogy választ adjunk, nekünk kell ellátogatnunk Salembe.
Megvédesz engem?
A boszorkány halottnak hisz.
Az összes salemi boszorkány halott lesz, mire észreveszi, hogy jövök.
Kitört a háború.
Ha ellenszegülsz, csak borzalom vár rád.
A csata elkezdõdött.
Én vagyok az, nem Mary Sibley, aki…
És a frontvonal…
Salemben van.
Mercy Lewis megölte a boszorkányainkat.
Az igazi boszorkányokat. Az elöljárókat.
HÁBORÚ
Bátorság, emberek!
Ez a végsõ csatánk.
Okunk van feltételezni,
hogy a szakadék a salemi boszorkányok utolsó menedéke.
Az embereink
a feleségeitek, gyermekeitek érdekében
világos, hogy mit kell tenni.
Véget vetünk ennek.
Újra!
Boszorkányok!
Nem hagyhatjuk, hogy tovább kínozzanak minket!
Öljétek meg õket! Öljétek meg mindet!
Háborút akartatok.
Most megkapjátok.
Mi vagyunk a salemi nép.
Isten kiválasztott népe
akik ezt a földet kapták, melyre új világot építhetnek,
a hit és a szabadság világát.
De még Isten ajándékának is van ára.
Szörnyû ára.
Mercy Lewis és Salem lányai az ördög rettenetes hatása alá kerültek.
Láttátok, mit tettek tegnap este.
Lemészároltak két ártatlan, öreg koldust a külvárosban
felakasztották és elégették õket, mint valami állatokat.
Háborús cselekmény mindannyiunk ellen.
Gyászolom elveszített gyermekeinket.
Ártatlan áldozatok a boszorkányok elleni háborúban.
Minden terhet el kell viselnünk.
Bármi áron.
Rajtunk múlik, milyen föld lesz ez.
Mennyország a földön,
vagy pokol.
Meghalt a boszorkány, feltámadt a fekete föld.
Halld szavam, hadd legyek bölcs!
Az idõ csak nekem árulja el, mikor bánja meg vétkét az ember.
Szép szavak.
De mint tudod, a szó vér nélkül nem más, mint levegõ.
Ne rikácsolj, hárpia!
A vér és a szavak úrnõje vagyok!
Nézd ezt a remek folyamatot!
Nézd!
Ez az óra.
Salem, a puritánok
és az egész föld felett lebegõ végzet órája.
Feletted is, ha elbuknál.
Tudd, hogy sosem lesz igazán a te fiad,
ha nem teljesíted a nagy feladatot.
Ne jártasd a szád!
Már elvetettem a boszorkánymagokat,
és ma már tetemeket dobnak a szakadékba,
hogy átalakuljanak.
Az üstökös hamarosan kigyullad, rémisztgetve három éjszakán át.
Mire a fénye kialszik, a szakadék megtelik pokoli vérrel,
a kapu kinyílik
és a sötétség ura végre testet ölt.
Tedd félre most az egyszer a gyanakvásod és a haragod,
sötét nõvérem, és ujjongj!
Régóta vártunk a sötétségben megbújva,
de szemünk mindig a fenti csillagokat nézte.
- És most elérkezett a mi idõnk. - Valóban, ügyes voltál.
De van egy hiba a tervedben.
És mi az?
Minden ítélkezés ellenére
arra az idióta Isaacre bíztad a Malumot.
Õ pedig hamarosan felébred,
és mindent el fog mesélni a jóképû doktorodnak,
hogyan is kezdõdött a himlõ.
Helyre kell hoznod. Örökre.
Elég rossz híreim vannak.
Folyamatosan nõ az áldozatok száma.
Ha így haladunk, két hét múlva talán senki sem lesz itt életben.
Elég rossz hírek?
Szörnyûségesnek hangzik.
Igen. De ott van a te Isaaced.
Végre magához tért.
És õ mit mond?
Eddig csak egy szót.
„Mary.”
Isaac és én gyerekkori barátok vagyunk.
Bemehetek hozzá?
Hogyne.
Erre.
Remélem, ha meglát, újjáéled,
és elmondja, amit tudnunk kell
hogy hogyan találkozott
- ezzel a borzalmas himlõvel. - Dr. Wainwright.
Elõször lehetnék vele négyszemközt egy kicsit?
Segíthet.
Természetesen.
Mary!
Te vagy az?
Igen, drága Isaac.
Én vagyok az.
Nagyon sajnálom.
Sajnálod?
Mégis miért?
Az egész az én hibám.
Nyugodj meg, Isaac!
Mi a te hibád?
Ez az egész.
Ez a rengeteg halál.
Tudod, az utolsó pillanatban elveszítettem a hitemet.
Nem úgy tettem, ahogy mondtad.
Ha azt tettem volna,
mindez nem történik meg.
Hallgass!
Ami történt, megtörtént.
Hiba volt ilyen veszélybe sodornom téged.
Soha többé ne beszéljünk errõl!
Senkinek.
Úgy lesz, ahogy mondod.
Szomjas vagyok.
Szomjas.
Nagyon sajnálom, Isaac.
Pihenj csak!
Hozok egy pohár friss vizet.
Mégis mit mûvelsz?
Játszom, asszonyom.
Nos, mindenkinek megvan a maga szórakozása.
De nehogy az anyád ilyen játékon kapjon, megértetted?
Igen, asszonyom.
Mr. Hathorne.
Üdvözlöm, drága lányom!
Miben segíthetek?
Én vagyok az, aki segíteni fog.
Köszönöm a kedvességét,
de most nem érek rá.
Senki sem helyettesítheti az apádat,
sem a te életedben, sem a közösségében.
De valakinek meg kell próbálnia.
Cukrot?
Nem, köszönöm.
Apád lenyûgözõ ember volt.
Sokáig jutott az évek során Salemben.
Végtére is, az elöljárók közül õ volt az egyedüli
nem alapító tag.
Nem.
Korábban töltött pár évet Nyugat-lndiában.
Irigylem az apád elszántságát.
Õ egy
akit ma „önteremtõ férfinak” neveznek.
Bármit is jelentsen ez,
hiszen Isten teremtett mindannyiunkat.
De lenyûgözõ
és bölcs módon tett szert vagyonára.
Nem ismerek egy Hale-t sem az angliai óhazából.
Te ismered az õseidet?
Nem.
Apám volt az egyetlen a családban,
aki ide utazott.
Értem.
Kár.
A család minden.
És egy magas, mélyen gyökerezõ családfa
amely dús ágakkal van megáldva,
a legjobb biztosítéka a sikeres életnek.
Szóval rokonok nélkül
az apád vagyonának megõrzése és bõvítése
a te kedves, de keskeny válladra nehezedik.
Azt hiszem.
Veszélyes világ ez egy árva lánynak.
Tele ragadozókkal, akik elveszik a vagyonodat
és az ártatlanságodat.
Hogy kinek adod a bizalmad és a hûséged,
életed legfontosabb döntése lesz.
És bízom benne
hogy amikor elérkezik az idõ
helyesen döntesz majd.
Elnézést.
Elég száraz ma a levegõ.
Mennem kell.
Visszajövök érted, kedvesem.
Elnézést!
Hová mennek a kocsik?
Boston, Jamestown, New York.
- Szeretnék venni… - Láthatnám az utazási engedélyét?
Mióta kell engedély az utazáshoz?
Sajnálom, kisasszony. Új parancs az elöljáróktól.
A karantén miatt.
Náluk vagy Mrs. Sibley-nél kell kérvényeznie az engedélyt.
Ms. Hale?
Õ küldte, hogy megállítson?
Õ? Jaj, nem.
Az úrnõnk nem tudja, hogy itt vagyok.
Lehet, hogy a maga úrnõje, de az enyém nem.
Az hiba lenne, Ms. Hale.
Meg kell tanulnia a türelem erényét.
Maga beszél erényrõl?
Megvetek mindent, amit õ és maga képviselnek,
a halál vermévé változtatták a várost
ilyen hatalomra sosem vágytam.
Semmit sem akarok tõle vagy magától.
Valójában
osztom az aggodalmát egyes tettei iránt.
De egyelõre maradjon nyugodt, és tanuljon tõle!
Nem bírom tovább. Ki kell jutnom innen.
De hová menne?
El innen.
Bárhova, csak el innen.
Nos, tudja, hol talál, és én is magát.
Ms. Hale?
Mi az ördögöt keres itt?
A panaszosoknak igaza van.
Ez a világ vége, és a holtak élnek.
Azt hallottam, az indiánok barátja itt él az erdõben.
Így is van.
Ki maga?
Egyesek Petrusnak hívnak.
Petrusnak?
Igen. Ezt a nevet ismerem.
Maga boszorkány?
Bármi legyek is, nagyon elfoglalt voltam az ön érdekében.
Megmutattam Mary Sibley-nek a temetését.
Szóval a mi oldalunkon áll.
A körnek nincs oldala.
Jöjjön!
Még mindig maga a kolónia legkeresettebb embere.
Hozzátok ki a halottakat!
Drága férjem!
Sajnálom, de el kell vinnünk.
Hogy merészeli?
Elküldtem a sírásókat, hogy készítsék elõ a nyughelyét.
Nincs joga elvinni!
Lewis tiszteletes, a holttesteket el kell vinni a városból.
Túl veszélyes a faluban tartani õket.
Hová vinnék õket?
Mary Sibley mondta, hogy van egy hely a városon kívül,
ahová gyakran elviszik a holttesteket.
A szakadék?
Uram, ez az egész közösség egészségérõl szól.
Lehet, hogy a polgárok egészségének szentelte az életét,
de én felelek a lelkükért.
Uraim!
Pontosan az ilyen vita és széthúzás,
azok elõtt, akiknek összetartást kellene mutatnunk,
- a legveszélyesebb. - Ön rendelte el, hogy minden holttestet,
legyen az puritán, férfi vagy és nõ,
a szakadékba vessenek, mint a rabszolgákat és bûnözõket,
anélkül, hogy imát
- vagy méltatást kapnának? - Mr. Hathorne,
rendkívüli idõk járnak, rendkívüli veszélyekkel.
Rendkívüli intézkedéseket követelnek.
Úgy lenne a legjobb, ha mindenkit, aki himlõvel fertõzött,
elvinnénk a városközpontból,
minél távolabb a folyótól és a kúttól,
hogy megfékezzük a járványt.
Örülök, hogy nem fegyvertelenül küldtek vissza.
Érzem a hatalmad eszközeit.
Egy boszorkánytõr a gyilkoláshoz,
egy holdkõ a látáshoz,
és egy orvosság, hogy ne lássanak.
Fáj elrejtõzni.
Én már csak tudom.
Egész életemben rejtõztem.
Hány boszorkány van Salemben?
Hány tüske van egy rózsán?
Száz nem elég, ha védeni akarod a virágot,
- az egy pedig túl sok… - Mennyi?
Mit számít a pontos szám?
Mert mindegyiket meg akarom ölni,
ezért jó lenne tudni, hányan vannak, és mi a nevük.
Én csak azokat a neveket tudom, amiket te is.
Mary Sibley,
Tituba,
- Hale magiszter. - És még?
Nem mondhatom meg.
Akkor mi hasznodat veszem?
Senki sem tudja, mennyit ér.
Annyit elmondhatok, hogy eggyel kevesebb boszorkány van Salemben, mióta elmentél.
Hale halott.
Hogyan?
Rossz kérdés.
És mi a helyes kérdés?
Most mi lesz?
Beszélned kell, különben süket is leszel.
Salemnek új magiszter kell.
És? Mit érdekel engem a puritán politika?
Mary Sibley elhatározta,
hogy a saját kaptárjukból helyezne valakit ebbe a pozícióba.
Tudd meg, kit jelöl Mary Sibley magiszternek,
én pedig megtalálom a következõ boszorkányt.
Tessék.
Jó látni, hogy még tud mosolyogni, Ms. Hale.
Mondja csak,
mi szél hozta Bostonba?
Az apja üzleti úton van?
Az apám…
Mi a baj, Ms. Hale?
Az anyám és az apám
meghaltak.
Meghaltak?
A himlõ miatt.
Himlõ?
Salemben himlõjárvány van?
Mintha
maga a Halál Angyala szállt volna a város fölé.
Himlõ.
Ez az?
Mi?
A Malum.
Kiszabadult a gonosz.
Az alma
kinyílt.
A boszorkányok Nagy Rítusa.
Nem értem.
Pont ettõl tartottam.
Nem hallgattak rám.
De hogy himlõ…
Ezt nem hagyhatják figyelmen kívül. Valamit tenniük kell.
Õk?
És te?
Neked kell tenned valamit.
Nekem?
Én…
Még csak nem is beszélhetek Salemrõl.
Az elöljárók megtiltották, hogy visszatérjek.
Talán egy-két hónap múlva átgondolják,
- és megbocsátanak. - Nincs annyi idõnk.
Talán hetek sem.
Addigra mindenki meghalhat.
Kérem, Mather tiszteletes…
Cotton.
Azok után, amin keresztülmentünk,
most már hívhat így.
Cotton
térj vissza Salembe!
Még ha meg is tehetném, mi értelme lenne?
Minden, amit tettem, porrá lett, vagy
még rosszabbá.
Röviden, Ms. Hale
egy csõdtömeg vagyok.
Salemben
a kételyeimet nyugodt magabiztosságoddal csillapítottad.
Fáj, hogy kétségek gyötörnek.
A salemi incidensek
és az apám halála óta, én
mindenben kételkedem.
Már a boszorkányok létezésében is kezdek.
Nem.
Sose kételkedj a boszorkányok létezésében!
Ms. Hale!
Anne.
Történt még valami?
Úgy értem, önnel?
Tudja, nekem bármit elmondhat.
Grófnõ!
Ez a meglepetések napja.
Mi szél hozta?
Sajt, bor, disznóhús, kolbász.
Egy agglegény alig látja el magát rendesen.
Bár nem úgy látom, hogy egyedül lenne.
Palatine Ingrid Von Marburg grófnõ,
bemutatom Anne Hale-t, aki nemrég érkezett Salembõl.
Salembõl?
Ó, szegény drágám!
Mindent el kell mondanod nekünk. Mindent.
Olyan nehéz elhinni.
Ki tudna ilyen szörnyûséget elképzelni?
Tudtam, hogy boszorkányszagot éreztem Bostonban.
Hol vagyok?
Bent.
Bent?
Miben?
A lelkedben.
Ki maga?
Ó, kedvesem, annyi nevem volt már!
Hecate, Médea, Báthory csak néhány.
Lelkek elnyelõje vagyok,
ki saját sebeibõl virágzik.
Én vagyok az utolsó,
az utolsó igazi boszorkány.
Mit akar tõlem?
Segítek felfedni az igazi természetedet.
Élénk fényedet eltemették a féleszû, félvér,
úgynevezett essexi boszorkányok.
Képzeld, hogy meglepõdtem,
mikor megtudtam, hogy az összes megmaradt kaptár közül
a gyenge vérû essexi boszorkányok tették meg a megváltoztathatatlant,
és teljesítették a Nagy Rítust.
De kíváncsi lennék, hogy ki volt.
Ki?
Ó, igen, ki, kis baglyom.
Az essexi kaptárból ki kezdeményezte a Nagy Rítust?
Nem tudom.
Ó, ne hazudj nekem!
Soha.
Ennél nagyobb hiba nem létezik.
Tudod,
- és el is mondod. - Nem, tényleg nem tudom.
Semmit sem tudok róluk.
Én…
Azt sem tudtam, hogy én is az vagyok.
Most már értem.
Azt sem tudod, mit tudsz.
Nagyon szeretném tudni, ki teljesítette a Nagy Rítust.
A diadalmamtól is megfosztott az a nyavalyás gyilkos,
Increase Mather.
Ismeri Increase Mathert?
Sok táncot eljártunk mi ketten, és egyikünk sem maradt jelöletlen.
Egyszer majd elmesélem neked a történeteimet.
De ez most nem rólam szól.
Hanem rólad.
Rólam?
Mi közöm nekem
mindehhez?
A származásod miatt vagy különleges helyzetben.
Apád nem mondott el mindent, igaz?
Kérdezd meg tõle!
Kérdezd meg, ki is vagy valójában!
Nem átlagos essexi boszorkány vagy, ahogy õ sem.
Nem kérdezhetem meg.
Miért?
Meghalt.
Nos, ne sírj utána!
Mindannyiunknak meg kell ölnünk apáinkat és anyáinkat.
Ez így megy.
- Honnan tudta, hogy én… - Sokat kell még tanulnod, gyermekem.
Szinte irigyellek,
mert hosszú az az út, amin járnod kell.
Ha újra megtanulsz beszélni apáddal ott, ahol van,
akkor kész leszel meghallgatni.
Addig ne sírj, hacsak nem esõt fakasztasz.
Találkozunk még, kicsi baglyom. Hamarosan.
Addig ne mondd el senkinek, hogy találkoztunk.
Még nem jött el az idõ, hogy megismerjenek.
És bízz bennem…
Tudni fogom, ha bárkinek elmondtad.
És nem lesz könnyû dolgod.
Alig várjuk, hogy hallhassuk a véleményed.
Hozd el Ms. Hale-t vacsorára!
Sebastian alig várja, hogy megismerjen.
És tudom, hogy örülni fog, ha megismerheti Ms. Hale-t is.
Annyira jó barátok leszünk!
Érzem.
Te jó ég!
Mrs. Sibley!
Mit keresel itt?
Ezt én is kérdezhetném.
Szemben lakom,
és régóta lakatlan ez a ház.
Mikor mozgást láttam, én…
Tudtam, hogy erõs és okos vagy, de azt nem, hogy ennyire bátor,
hogy egyedül állj ki egy rabló ellen.
Õszintén szólva,
azt hittem, a korábbi lakó az,
akit egész életemben ismertem, és sosem volt okom félni tõle.
Akkor még bátrabb voltál,
mert ahogy hallottam, a korábbi lakó
nem más volt, mint a hírhedt boszorkánykirály.
Talán hozzám hasonlóan
te is kételkedsz a boszorkányok létezésében.
Nem, a létezésükben és a fenyegetésükben is teljesen biztos vagyok.
Én sem hittem el, hogy John Alden az.
Hogyhogy itt vagy?
Mr. Hathorne azt mondta, üres a ház,
és lefoglalták boszorkányság miatt, és hogy én magam is használhatom.
Van valami kifogásod,
esetleg valami közöd a házhoz?
Semmi olyat nem tennék, amivel megsértenélek.
Nem.
Mr. Hathorne-nak kivételesen igaza volt.
Nem kedveled Mr. Hathorne-t?
Nem jobban, mint ahogy õ engem.
Talán nem érzi eléggé férfinak magát egy ilyen erõs nõvel szemben.
Te talán nem?
A tudomány arra tanít, amit a költõk mindig is tudtak:
A nõ nem csupán egyenlõ a férfival, de felsõbbrendû is nála.
Tényleg?
Milyen értelemben?
A legfontosabb,
hogy képes elviselni a fájdalmat.
Még a leggyarlóbb nõ is
sokkal nagyobb fájdalmat bír el, mint a legerõsebb férfi.
Túl sok szülésnél voltam ott, hogy kételkedjek benne.
Hidd el, ha a férfiaknak kellene gyereket szülniük egy ilyen apró nyílásból,
a föld egy hideg, halott hely lenne.
Úgy nézel ki, mint aki közelrõl ismeri a fájdalmat.
Talán épp ebben a szobában?
A fájdalmam,
akár a testem,
csak az enyém.
Ezt jó lenne, ha az eszedbe vésnéd.
Jó éjt, dr. Wainwright!
És te hol fogsz aludni?
Sosem aludtam ebben a szobában.
Az apámé volt,
és úgy érzem, még távollétében is,
sokkal jobban érzem magam a régi szobámban.
Ugye eljössz Salembe?
Isten tudja, mit szólnak majd.
Számûznek, kiközösítenek…
De igen,
visszatérek Salembe.
Köszönöm.
Cotton.
Milyen volt az íze, anyám?
Mint a citrom és a méz.
Eper és cukor.
Mint az ártatlanság.
Még mindig érzem a méz ízét.
Semmi sem tartósabb, mint az ártatlanság.
És mit tudtál meg a csókodból,
az ajka édes ízén túl?
Mindent tudott, csak azt nem, hogy tudta.
A legfontosabb, hogy a Nagy Rítust egy bizonyos Mary Sibley vezette.
Azt hittem, az apja volt.
Jaj, nem. Hale elbûvölõ és mûvelt volt,
de nem volt képes levezényelni a Nagy Rítust.
Túlélõ volt,
és egy túlélõ bûnösségét és félelmét hordozta magában.
Sosem vállalta volna a kockázatot.
De ez a Mary Sibley
igen különleges lehet.
Nem elégszik meg a túléléssel
hatalmat akar.
Anyám, máris el vagyok ragadtatva.
Mikor találkozunk vele?
Hamarosan, drágám, hamarosan.
De óvatosnak kell lennünk.
A kaptár sem lát szívesebben minket,
mint a puritánok.
És ha idõ elõtt lelepleznek,
az kellemetlen és átkozott dolog lehet.
Sosem zavart a vér, anyám.
Nem, de mint egy jó ács,
én is inkább kétszer mérek, és egyszer vágok.
Nézzük meg, milyen Mary Sibley,
mielõtt elmegyünk Salembe.
Mint mindig,
a szépségedet csak körültekintõ bölcsességed múlja felül.
Majdnem elfelejtettem.
Hoztam neked egy ajándékot.
Milyen figyelmes fiú!
Mivel érdemeltelek ki?
Csak mindennel, anya.
Csak mindennel.
Bú!
Voila, George.
Íme a kiváló munka eredménye.
Az elsõ holttestek megérkezése után
már jól haladunk.
Fogalmatok sincs, mi vár rátok.
Annyira ostobák vagytok,
hogy annyira sem ismeritek a csillagok mozgását,
mint a hangyák.
Mi, boszorkányok, mindig értjük az eget,
és tudjuk, hogy kell megjósolni, mi közeleg.
És ami jön, az nektek halál,
nekünk viszont egy új élet.
Hamarosan jön az üstökös.
A himlõtõl a holttestek pokoli vér forrásai lesznek.
A szakadék megtelik, amint elhalad az üstökös.
Nos,
most az egyszer igazatok lesz.
Az üstökös tényleg a végzet hordozója.
A ti végzeteteké.
Mindnyájatoké.
Szép munka, úrnõm. Szép munka.
Jutalmul, ízelítõt kapsz az anyai örömökbõl,
mikor elvégezted a munkádat.
Gyere!
Hamarosan, gyermekem.
Hamarosan
újra együtt leszünk
mindennap és minden éjjel,
és soha többé nem válunk el.
Mikor, anyám?
Ha minden munkámat befejeztem.
És tiéd lesz az egész világ.
Apám…
Hazajött a gyermeked.
Attila Laczk