Az elõzõ részekbõl…
Ma este végzek Isaac-kel.
Ha rajtakap, megöl.
Erre!
Ma eljött hozzám Hathorne.
Követelte, hogy menjek hozzá, és ha visszautasítom, megígérte,
hogy boszorkánysággal vádol meg.
Gyõzd meg Cotton Mathert, hogy vegyen el!
El kell hoznod belõle egy darabot, és nála kell hagynod magadból egyet,
majd fel kell ajánlanod valamit, amit szeretsz.
Egy boszorkánytõr, hogy ölj, egy holdkõ, hogy láss,
és egy gyógyszeres tasak, hogy észrevétlen maradj.
Szólj a kapitánynak, hogy horgonyt fel,
amint kiértünk a bostoni kikötõbõl,
erõs szelet küldök, ami hamar Salembe repít minket.
És Mary Sibley-hez!
Belekóstolnék a zamatába.
Sosem érdekelt, mi történt a többi õsi boszorkánnyal?
Ki tehet errõl?
Nem boszorkányvadászok, hanem õ.
Egyedül nyitom meg a kaput sötét urunknak.
Ez az én érdemem, nem a tiéd.
Sikered nemcsak hogy az én érdemem, hanem a végzetem is.
Házadban hagytam egy ajándékot.
Hozd a gyertyát!
Eltûnt a varangy.
Elveszítjük, Mary.
Keresd a varangyot!
Gyerünk, gyerünk!
Keresd a varangyot!
George, gyerünk már!
George!
Gyerünk!
Szórj rá hamut!
Az élet szikrája, szállj belé gyorsan!
Fürgén végy levegõt, ébreszd a lelket!
Az élet szikrája, szállj belé gyorsan!
Fürgén végy levegõt, ébreszd a lelket!
Az élet szikrája, szállj belé gyorsan!
Fürgén végy levegõt, ébreszd a lelket!
Az élet szikrája, szállj belé gyorsan!
Fürgén végy levegõt, ébreszd a lelket!
Az élet szikrája, szállj belé gyorsan!
Fürgén végy levegõt, ébreszd a lelket!
Gyerünk, George!
Gyerünk, gyerünk!
- George! - Igen.
- Igen! - Gyerünk.
Gyerünk, szükségem van rád.
Igen, gyerünk, George!
Szükségem van rád. Gyerünk!
Ne! Ne!
Szükségem van rád, gyerünk!
Gyerünk, George!
Gyerünk, gyerünk!
- Marburg varázslata túl erõs. - Nem!
Nem, õ az enyém, nem az övé.
Oké.
Nem hagyhatsz el, George.
Kérlek, ne hagyj el!
Kérlek, George!
George!
George, ne!
- Ne, gyere vissza, George! - Mary!
- Szükségem van rád, kérlek! - Mary!
- Ne! - Mary, elég!
Nem, nem.
Ennyi elég.
Elég.
Vége.
Nem!
Akkor mindennek vége.
Mindenki ott marad.
Majd ott beszélünk.
Találjuk meg…
Utána veled.
Nézzétek meg a sikátorban!
Neked csak egy feladatod volt, hogy fedezz engem.
Mégis hagytad, hogy az erdei boszorkány átkeljen a vizeinken,
és elsurranjon melletted a hajónkon.
Õ nem egy átlagos erdei boszorkány.
Valóban.
Mary Sibley sokkal több annál.
Egyel több ok ébernek lenni.
Ígérem, soha többé nem tévesztem szem elõl.
Nem, nem fogod.
Nem, ha kedvesek a szemeid.
Be kell látnod, hajónk fedélzetére lépett,
és felgyújtotta a hajónkat.
Szemtelen egy bestia.
Gyere, anyám!
Köss békét és ünnepelj!
A háborút egyetlen csapással nyerted meg.
Hogy tévesztheti össze egy férfi a csatát a háborúval?
A háború akkor dõl el, amikor az ellenség meghal.
Még egy
halott méh is megcsíphet.
Egyeseket elaltatnak.
Másokat megölnek.
De olyan is lesz, akinek minden kívánsága valóra válik.
Egy kis méh elkóborolt a kaptárból.
Milyen hasznos.
- Igen. - Igen.
Emeljük poharunkat, uraim!
A hajó, amit kibéreltem, két nap múlva érkezik.
Igyunk hát az új földek meghódítására,
ma este pedig Salem legszûkebb nyílású szajhájára,
Anne Hale-re!
A leendõ Anne…
Hathorne-ra!
A fiatal Annára!
Miképp mindannyian szûz területre indulunk, én is így teszek.
Hogy merészelsz így beszélni egy hölgyrõl?
Bármelyik hölgyrõl, fõleg olyanról, akit állítólag szeretsz.
Szeretni?
Ki mondta, hogy szeretem?
Házasságról beszélek, uram.
És az azzal járó javakról.
Javakról?
Õ talán egy ház vagy egy hordó bor?
Ahogyan minden nõ, õ is az.
Betöröm az ajtajait, csapra verem a hordóit,
és megiszom részem.
- Hé, hé! - Nyugalom!
- Hé! - Hé, várj!
Megtettem.
Összenyomtam a kis barna Jenkinst,
a bûn útjára léptem, és szerelemmel babonáztam meg egy férfit.
Mûködött vajon?
Hé, ne, kérem!
- Hé! - Hé!
Nyugalom!
Hathorne bármikor megölheti.
Nem, amikor két kutya harcol, nem mindig a nagyobb
vagy tapasztaltabb gyõz, hanem amelyik éhesebb.
Cotton annyira éhes,
mint még soha.
Fel! Fel!
Anne elbûvölte.
Ha Anne bûvölete arra sarkallja Cottont, hogy végezzen vele,
akkor Hathorne minden fenyegetése semmivé foszlik.
Örülnék eggyel kevesebb ellenségnek.
Jó mélyre szúrj, Cotton!
Te nem vagy gyilkos.
Csináld!
A városi magisztere és egy világhírû puritán lelkész.
Micsoda szégyen!
Értsék meg, jó emberek, senki sem áll a törvény felett!
Vigyék õket a börtönbe!
Jót fog tenni nekik egy éjszaka szégyen és kényelmetlenség.
Mrs. Sibley!
Nincs hova hazamenniük?
Tehát igaz.
A gyilkosok mindig visszatérnek a tett színhelyére.
Kezdjük elõröl.
Elõkelõ címerek.
Királyi zászlók és színek.
Látod õket?
- Hadd lássam… - Igen.
Elõkelõ megjelenés.
Biztosan.
- Rendben. - Salem népe!
Abban a megtiszteltetésben van részem,
hogy bemutathatom önöknek Palatine Ingrid Von Marburg grófnõt,
és fiát, Sebastian Von Marburg bárót.
- Igen! - Isten hozta!
Csodálatosak!
Ó, Salem!
Hallottuk az önöket sújtó szörnyû ragályról.
Saját szemünkkel látjuk, mennyire elhanyagoltuk önöket.
Siettünk, ahogy csak tudtunk.
Szolidaritásunk jelenként
bõséges ellátmányt hoztunk.
Szép!
Micsoda mintapéldája ez gazdagságnak és bõségnek.
Hogyan hálálhatnánk meg mindezt?
Az arcodról leolvasható szeretet és a hála
bõven elég fizetség.
A híres Mary Sibley.
Megtiszteltetés.
És még inkább,
micsoda öröm.
Sajnálattal hallottunk Mr. Sibley állapotáról.
Régóta elhúzódó betegsége téged is megviselhetett drágám,
csakúgy, mint egész Salemet.
Köszönöm.
Szerencsére nem adja fel könnyen.
Nagyszerû.
Ha nem bánod, veled tartok,
hogy körbevezess eme idegen utcákon,
szeretném úgy ismerni új otthonom, mint méh a kaptárát.
Belenézni azok szemébe, akik hamarosan miattad lelik a halálukat,
mondd csak, milyen érzés?
Egyáltalán nem élvezem.
Nem, azt látom.
Aggódom miattad és érted.
Minek a sok munka, ha nem jár vele élvezet?
Próbálok a jövõre koncentrálni.
És arra, amit az áldozatukkal nyernek.
Ó, kedvesem.
Mit gondolsz, milyen világ lesz az?
Ó, köszönöm.
A szabadság új szele, utópia.
Tudod egyáltalán, mit jelent ez a szó?
Egy ideális világot.
Azt jelenti, "hely nélkül".
Ne vakítsanak el az álmaid fényei, Mary Sibley,
mert ezek nem az utolsó, hanem az elsõ áldozatok,
melyek új világunk létrehozásához szükségesek.
Más városokat kell még meghódítani, más birodalmakat kell megbuktatni,
de közben tiszteletreméltó álarcot kell viselnünk.
Akkor miért pusztítottad el a maszkomat, és ölted meg George-ot?
Hogy megmutassam, ki az egyetlen igaz barátod,
hogy megszüntessem a hamis önbizalmadat.
Valamint hogy bizonyítsam, hogy az erdõben rejtõzõ vének
kevésbé tartanak sakkban, mint én.
De ne félj!
A titkod biztonságban van, amíg szövetségesek vagyunk.
Hát nem izgalmas?
Lehet, hogy mellettem kezdõdik az igazi életed,
de az is, hogy egy pillanat alatt véget ér.
Te döntesz.
Az életet választom.
Lesz még elég idõ a halálra.
Emellett nem szeretném, ha megfosztanának az esélytõl,
- hogy egy ilyen bölcs mentortól tanuljak. - Nagyszerû.
Akkor az elsõ leckéd egyszerû.
Gyakorold a méltóságteljes vereség mûvészetét.
Itt látható a világhírû bolond, Cotton Mather,
aki sem az italnak, sem a nyelvének nem tud megálljt parancsolni.
Increase mindig is egy csõdtömegnek tartotta.
Milyen igaza volt!
Ezért nem való magához egy olyan lány, mint Anne Hale.
Maga szerint inkább egy gyilkost akarna?
Nem, egy férfit.
Aki elveszi, amit akar, nem pedig könyörög érte.
Esküszöm, Mather, a szakálla nélkül
nõnek nézném.
Micsoda végtelen zagyvaság árad ernyedt ajkáról.
Maga borzalmas, szürke kabátos szúnyog.
És maga?
Csupa bél, de esze az semmi.
Gyáva, mihaszna disznó.
Semmirekellõ!
Bravó!
Róma sem látott két ennyire eltökélt gladiátort.
Nem kell elnézést kérniük.
Tapasztalatom szerint egy kis férfias versengés
felpezsdíti a vért, valamint frissíti a testet és az elmét is.
Megengedi, hogy bemutatkozzam?
A magiszter vagyok.
Nos, drága uram, úgy tûnik,
a rács rossz oldalán találta magát.
Valóban.
Így igaz, grófnõ.
Wendell Hathorne.
Örvendek, hogy megismerhetem.
Wendell Hathorne.
Az a Wendell Hathorne, akinek a nevét
Boston elismert intézményeiben hallani?
Még Londonban is,
Vilmos király és felesége, Mária udvarában.
Nem tudom, én…
De majd én megóvom a királyi udvart a részeg tivornyázástól
valamint a botrányos híresztelésektõl, miszerint el akarja vinni Salem jó népét
egy kevésbé szent földre, Karolinába.
Nem hinném, hogy egy ilyen alázatos ember képes lenne ilyen árulásra.
Sokkal tartozom önnek, grófnõ.
Tudom.
Szabadon távozhat.
Kifizettem a büntetést a nyilvános ittasságért és rendbontásért.
- De Mrs. Sibley… - Ebben egyetértünk.
Ami a túlkapásait illeti, legyen a mottónk:
"Mértékkel mindent,
beleértve a mértéktartást is."
Még mindig nem hiszem el.
Megcsináltam, és tényleg mûködött.
Cotton új ember lett, egy oroszlán erejével telve.
És nekem
bevallom,
látni, ahogy egy férfi harcol, és a vérét adjabecsületemért,
oly borzongató látvány, amilyet korábban még nem láttam.
Barna Jenkins?
Az lehetetlen.
Én.
Kipréseltem belõled az éltetõ vért.
Mégis itt vagy
élsz
újra élsz.
Mary Sibley azt mondta, boszorkányként a familiárisom megtalál.
Most már tudom.
Barna Jenkins nem egér.
Õ a familiárisom.
És a jelek szerint nem csak a macskáknak van kilenc életük.
Az Úr legyen irgalmas a lelkemhez…
Ha egyáltalán van még olyanom…
Nem maradhatunk itt sokáig.
Ha elmegyünk, ránk talál.
Te nem ismered Mercyt.
Úgy gyûlöl, ahogy mások szeretnek, minden ok nélkül.
Akkor elmegyünk innen messzire.
Új életet kezdhetünk egy új világban, új nevekkel,
hogy lehessen valami, ami a sajátunk.
Hale magiszter egyszer már beszélt a Nyugat-lndiákról
meleg vizek és homokos partok, ameddig csak ellátsz.
Se Mercy, se himlõ.
Isaac!
Micsoda édes álom.
Olyan, amiben ébren is boldogan élhetünk.
Dollie, megvan hozzá a pénzem.
A pénzed?
Hallottam, hogy a klinikán beszéltek róla.
Honnan szerezted?
Megkerestem.
Az enyém.
Túl veszélyes nappal érte menni.
Várnunk kell napnyugtáig.
Ne, tartalékold az erõdet!
Ha ilyen állapotban mész, biztosan elkapnak, és fektetnek is vissza
az asztalra, hogy Mercy lakmározzon belõled.
Én megyek.
Nem.
Elég kínos, egyszerre együtt volt elõzõ
és leendõ urával.
- Távozzon! - Ön még gyönyörûbb
amikor mérges.
Tudtam, hogy az lesz.
Maga nem ismer engem.
Ismerem, Mary.
Az anyám ajkain éreztem az ízét.
Tudom például,
hogy soha egyik férfi sem szolgálta, aki szerette.
Az összes férfi az életében csakis önmagát szolgálta.
George Sibley
elvette ami kellett neki, addig amíg már nem tudta elviselni,
s így lett belõle a varangyod gazdateste.
John Alden elvette, amit akart, majd eltûnt,
amikor pedig visszatért, újra elvette.
Soha senki, egy férfi sem kérdezte meg, mit akar,
mire van szüksége.
Fogalma sincs, milyen érzés
ha egy ilyen leleményes és elszánt férfi, mint én,
annak szenteli magát, hogy minden kívánságát
valóra váltsa.
Nem vagyok bolond.
Tudom, hogy most nem szeret.
De hamarosan
szeretni fog.
Kezdjük azzal, hogy megszabadítom legégetõbb problémájától!
Képes lettem volna a magam módján megszabadulni George-tól.
Talán.
De jobb szeretem, ha George az én zsebemben van, nem a magáéban.
Ígérem,
hogy zsíros teteme rejtve marad,
amíg ön jól viselkedik.
Miféle férfi udvarol zsarolással?
Nem a szerelem kezdete számít, hanem a vége.
És higgye el, tudom, hogy végzõdik a történetünk.
Így végzõdik
"és boldogan éltek,
míg meg nem haltak."
Korábban sosem haboztál ölni.
Sõt, úgy vágtad el a torkom, mintha levelet nyitnál ki.
Így igaz.
Rengeteg vér tapad a kezeimhez.
De Mary Sibley, az essexi boszorkányok királynõje
csak centikre állt a kardodtól, és mégsem tettél semmit.
Még nem jött el az ideje.
Ezt még te sem hiszed el.
Csak nem voltál képes megtenni, mert még mindig szerelmes vagy belé.
Petrus
csak hagyj békén!
Nem ez volt az elsõ és utolsó alkalom, hogy egy férfinak meg kell ölni szerelmét.
Tudom, mit kell tennem.
Akkor tedd meg!
- Fogd be! - Mire vársz?
Kifutunk az idõbõl.
Majdnem annyira halott vagy, mint én.
Azt mondtam, fogd be!
Tükröm, tükröm, mondd meg nékem,
kit árultak el a vidéken?
Ki vagy te?
Szólíts csak a jóságos tündérkeresztanyádnak!
Azért jöttem, hogy teljesítem a kívánságaidat.
Hagyj békén!
Nem vagyok már gyerek,
akit mesékkel szédítenek.
Nincs több kívánságom.
Mindannyian gyerekek vagyunk idebenn, és mindenkinek vannak kívánságai.
Neked, drágám, kettõ is van.
Elrejtõzöl ide,
és azt kívánod a holdtól, Mary Sibley akár csak feleannyi
kínban részesüljön, mint amiben õ részesített téged.
Segíthetek
neki ezerszeres kínt okozni.
Azt kívánod a csillagoktól
bárcsak olyan makulátlan lennél, mint egykoron voltál!
Többet is adhatok.
Olyan szépséget, melyért ezer hajó is csatába indul.
Miért?
Mit nyersz azzal, hogy teljesíted a kívánságaimat?
Ez sem titok.
Én is szívesen látnám, hogy Mary Sibley-t fájdalom kínozza.
És nagy hasznomra lenne,
de még milyen hasznomra, egy olyan szépség, ami belõled lesz.
Azt mondom asszonyom,
egy életre elég árulás és kínzás után
nem maradt bennem egy csepp bizalom sem.
Ha akarnék, se tudnék hinni neked.
De nem kérem, hogy bízz bennem.
Jól van.
Jöjj és láss!
Azért hívtam, hogy egy sötét ügyet vitassunk meg.
Beszélnünk kell Increase-rõl.
Sosem mosom le a vérét a kezemrõl.
Nem hagyhatjuk, hogy a végsõ õrülete legyen az öröksége.
A hírneve, miszerint õ korunk legnagyobb boszorkányvadásza,
a múltbéli sikerein múlik, nem igaz?
Apám az ég ostora volt a boszorkányokra az óhazában,
nemcsak Essexben, de Németországban is.
Ott megállította a germán boszorkányok törzsét,
amit egy õsi pogány szirén vezet, és mindet visszaküldte a pokolba.
Gyakran mondta, hogy
ez volt a legbüszkébb pillanata.
És az apja egész gyerekkorában tanítgatta,
hogy nyomdokaiba léphessen.
Azért küldte, hogy ön vezesse a háborút a boszorkányok ellen Salemben.
Mint ahogy oly sok más esetben is,
most is kudarcot vallottam.
Nem vallott kudarcot.
Még nincs vége.
Kutasson az emlékeiben, Cotton! Gondolkodjon!
Az édesapja bizonyára mesélt magának a nagy gyõzelmérõl
valahogy biztosan célzott rá, hogy hogyan juttatta vissza a szirént a pokolba.
Azzal talán legyõzhetjük a boszorkányokat itt Salemben.
Bárcsak megtette volna.
Attól tartok, minden titkát a sírba vitte.
Bár a saját szájából hallhatnánk apja gyõzelmérõl!
Megéri, uram.
Jöjjön be!
Órák teltek el.
Féltem, hogy soha többé nem látlak.
Megtaláltam a pénzedet. Azonnal el kell tûnnünk innen.
- Mi? - Gyere!
Mi történt? Megsebesültél?
Szerencsés vagyok, hogy élek.
Nem, én vagyok szerencsés, hogy élsz.
Ez volt a jó hír, amiben reménykedtem.
De jobb hírem is van.
Elintéztem, hogy hajóval meneküljünk ki Salembõl.
Tényleg? Hogyan?
Egy hajó ma este indul.
És bár az aranyad csaknem felébe került,
a kapitány beleegyezett, hogy elrejtsen minket a hajójában.
New Providence, Bahamák, ahogy akartad.
Forróság, egzotikus népek, sehol egy puritán.
Vagy egy boszorkány.
Ez a kapitány lesz az, aki a szabadságba vezet minket.
Sietniük kell! A hajó útra kész.
Cotton.
Késõre jár.
Remélem, szívesen látnak, még ilyen késõi órán is.
Igen, de mi szél hozta ilyen sürgõs ügyben?
Ezt vissza akartam hozni,
- Köszönöm. - Kifogásként.
De az igazság az, hogy sokkal fontosabb okból jöttem,
megújult élettel, egy élettel, amit meg akarok osztani valakivel,
aki felelevenítette azt az életerõt, amit az elmúlt
napokban ismertem meg.
Nem lenne bölcs dolog hagyni, hogy ezek az érzések leülepedjenek,
hogy utána kibontakozhassanak, mielõtt ilyen kijelentéseket tenne?
Ezektõl az erõteljes érzésektõl vezérelve kezet emeltem egy másik férfire.
Én egy éjszakát töltöttem a nyirkos börtöncellában.
Félek, hogy minden az én hibám.
Nincs itt senki, aki hibás lenne.
Még sosem éreztem magam olyan elevennek, mint most.
Miért ne mondhatnám ki, amit a szívemben érzek?
Meg kell kérdeznem, nem vitte-e túlzásba az italozást?
Nem.
Nem. Ha részeg vagyok, arról nem az ital tehet, hanem ön.
Minden ébren töltött órámat és minden álmomat
egy arc kísérti,
egy hang, egy
illat.
Teljes szókincsem haszontalan, meg van kötve a nyelvem.
Amit mondani akarok
én.
Szeretem önt.
Eddig nem tudtam, minek nevezzem.
De már tudom
szerelem.
Ez a szó
elválaszthatatlan az önétõl.
Nem, nem. Ez túl sok, túl korai még.
Sajnálom.
- Nem. - Nem, nem.
Elég ha tudja, hogy szeretem.
Nem nyugszom, míg nincs biztonságban.
És az egyetlen biztonságos hely számára itt van
a szívemben.
Jó éjt!
Dollie…
Biztos, hogy el akarsz búcsúzni mindentõl, amit ismersz?
Rajtad kívül nincs itt számomra semmi.
És bárhova is megyünk
együtt megyünk oda.
Akkor semmi sem állíthat az utunkba, hogy elhagyjuk ezt a poklot.
Mi az?
Dollie! Ne!
Segítség! Dollie!
Segítség! Segítség!
Dollie!
Petrus szemei mindent elárultak, boszorkánygyilkos.
Ma éjjel nem ölsz boszorkányt.
Gyere!
Önnél van az én Dollie-m.
Mit mûvel vele?
Elveszem a szégyenérzeted, és visszaadom a ragyogásod.
Ne hidd, hogy ezt a test nem látott sérüléseket és hegeket,
vagy hogy elkerülte az idõ pusztítása.
De mégis, íme,
megõrzi ifjúságát.
Ahogy a tiéd is.
Bármilyen kínok is égtek bõrödbe, sõt, akár lelkedbe,
le lehet mosni.
Mercy, kérlek, segíts!
Õ az enyém, nem a magáé.
Várj, amíg meglátod, mire tudom használni!
Ne, Mercy, ne hallgass rá!
Emlékezz rám
arra, hogy ki vagyok.
Arra, hogy ki voltál.
Legjobb barátok voltunk egészen kis korunktól,
amikor még a fûben másztunk.
Kiskorunktól?
Én másképp emlékszem.
Mindig is túl jó voltál hozzám,
amíg meg nem láttad sötét ajándékomat.
Azt az erõt, hogy embereket küldjek a halálba csupán az ujjam hegyével.
És elvetted tõlem Isaac-et.
Elárultál engem.
Nem.
Mercy, kérlek!
Mit csinál?
Bízz bennem!
Tessék.
Igen.
Gyere!
Nem hittem, hogy valaha ezt mondom
de szükségem van rád.
Increase Mather.
Sandor Gombos