Az elõzõ részekbõl…
A kikötõbõl jövök.
A grófnõ a hajón van a fiunkkal.
Miért kell megkeresztelkednem?
Hogy újjászülethess.
Hogy erõsebb legyél, mint valaha, velem az oldaladon.
- És te mit akarsz tõlem? - Van egy fiú.
Ha nem ûzzük ki belõle az ördögöt, akkor mindannyiunknak vége.
Gyerünk, John! Mentsd meg!
Meg kell kapnom a fiút.
Különben mi lesz?
Megölöm Cotton Mathert.
Hova vitted a fiút?
Anne-nel van.
Anne Hale boszorkány.
Miért mondasz ilyen badarságot?
A saját szememmel láttam.
Bölcs döntést hoztál, drága leányom.
A küzdelmednek vége.
Ne!
Ó, a születés.
Micsoda kemény munka!
Mindnyájan ordítva jövünk világra, és utána rögtön pihennünk kell.
Milyen sötét álmok pislákolhatnak a tökéletes szemhéjak mögött?
Mutassak belõle egy darabkát?
Kétezer éven át sikertelenül
próbálták felépíteni Isten országát itt a Földön.
Most mi jövünk.
Sötétség Urának uralma alatt
Salem prosperálni és nõni fog, mígnem hatalmas nemzet lesz.
És mindez itt kezdõdik, ezzel a kisfiúval.
Egyszer nekem is volt egy álmom.
Egy álom a szabadság születésérõl.
De álmomból csak egy szörnyeteg született.
A rettegõ szemek szörnynek nézhetnek egy istent.
A bölcsesség az elfogadás velejárója, kedvesem.
Elfogadom én.
Elfogadom, hogy túl jól játszottam a szerepemet ebben a tragédiában.
Végeztem.
Aligha.
Eddig nagyon keveset kértünk tõled.
A fiadat szolgálni megtiszteltetés.
Láttam, ahogy a fiam a szakadékban meghal, miközben megfojtod.
Az.
Nem lehet a fiam.
A fiad csak egy üres agyagedény volt, értéktelen addig, míg meg nem töltik.
Egy nap még hálás leszel nekem, amiért rákényszerítettelek.
Amikor felébred, másképp fogsz érezni, Mary.
A világ sokkal sötétebb lett,
mióta fényed olyan halvány lett, mint a miénk.
Ne is törõdj vele!
A te helyedben õ is ezt tette volna.
Légy türelemmel!
Az anyai szeretete felülkerekedik az ellenállásán.
Álmodom.
Ez nem álom.
Gyere! Mennünk kell.
Nem lehet.
A fiam!
Mary!
John!
Gyere velünk!
Életben vagy!
Hol van?
Mit tettél a fiúval?
Biztosan tudni akarod?
Egy jóindulatú asszony egyszer azt mondta,
az a baj a tudással, hogy amit megtudunk, azt soha többé nem tudjuk elfelejteni.
Igen. Mindent tudnom kell.
Elcseréltem életét a tiédre.
Már értem, miért égek máris a pokolban.
Nem a pokolban vagy, Cotton.
- Itt vagy velem, Salemben. - Hát nem ez a pokol új fõvárosa?
Szóval
boszorkány vagy.
Igen.
Gondolom Mary Sibley csinált belõled boszorkányt.
Aligha
bár kétségtelen, hogy ellátott pár jótanáccsal.
Apám az oka.
És az anyám,
Marburg grófnõ.
A grófnõ?
Az anyád?
Igen.
De, Cotton!
Még mindig a te Anne-ed vagyok, a nõ, aki szeret téged.
Nem. Nem.
- Boszorkányok a gonosz megtestesítõi. - Cotton!
Azt hittem, te a jó megtestesítõje vagy.
Akkor miért ne használhatnám jóra a képességemet?
Hogy jobbá és igazságosabbá tegyem a világot?
Mert ezek a képességek magától az ördögtõl származnak.
Nem.
Csak adj egy esélyt, férjem!
Hogy megmutassam, mire vagyok képes.
Csak arra használtam a hatalmam, hogy magamat és téged védjelek.
Én mentettem meg magunkat aznap este, amikor a katonák megállítottak minket.
Megerõszakoltak volna engem, megöltek volna mindkettõnket, de én nem engedtem.
Az biztosan nem volt gonosz tett.
Egy férfi meghalt azon az éjjelen.
Azt hittem, isteni ítélet volt.
Nem Isten döntése volt
hanem az enyém.
Akkor gyilkosság volt.
Vagy õ, vagy mi.
Cotton, hová mész?
- A magiszterhez. - Tessék?
Beszélnem kell neki a grófnõrõl és a többiekrõl.
És arról, hogy megölted azt az embert.
Cotton!
Ezt nem hagyhatom!
Viszlát, Anne!
Már ébren van.
Mi közöm hozzá?
Az tõled függ.
Mit is mondtál?
Hogy szereted a fiad?
Feltétel nélkül?
Akkor gyere!
Bizonyítsd be!
Dõlj hátra, és elmesélek egy történetet.
Egyszer, az õsi Harrabyban, élt egy kis herceg.
A legidõsebb felesége volt a kedvence,
mert õ volt a legszebb és a legokosabb.
Anyám!
Anyám, úgy hiányoztál!
Amikor megismertem apámat, pont olyan volt, amilyennek lefestetted.
Bárcsak együtt lehetnénk hárman, mint egy család!
Ez volt minden amire vágytam.
Szükségem van rád, a dalaidra,
a meséidre,
a csókjaidra.
Sosem felejtettem el a látványod, ahogy ott fekszel a nyirkos erdõben,
szájad szétfeszíti a fájdalom, a lábaid kitárod a szüléshez.
Szemeid feketék voltak, mint a végtelen éjszaka, ahol lakoztam.
Végre tudtam, hogy te vagy az igazi.
Én is emlékszem arra az éjszakára.
Köszönöm, hogy emlékeztettél rá, hogy nem a fiam vagy.
Csak a sírja.
Anyám!
Szerelmem, felejtsd el õt!
Nos, megtette a kötelességét.
Többé nincs szükséged rá.
Nem adhat neked semmit.
Egy igaz isten igaz szerelmet kíván.
Ki fogja megadni azt nekem?
Majd én.
Megadom.
Egész életemben senki mást nem szerettem.
Ez nagyon kedves öntõl, asszonyom.
De nekem az õ szerelme kell.
Jöjj!
Békében fogunk enni, inni és énekelni.
Minden csak ránk vár.
Nem tehetem.
Azt mondtam, Salemben halok meg.
Fiam,
már meghaltál.
Te meg hol voltál?
Itt van a helyed.
Míg el nem ismer, várnod kell az áldására.
Gyere elém, leány!
- Én? - Igen, persze, te.
Térdre!
Süsd le szemed!
Te hoztál el a grófnõhöz.
És ez jó.
De…
Elvettél az igazi anyámtól, és az nem maradhat büntetlenül.
Hadd lássam kezedet!
Szótlanul fenyegetõzhetnek, könyöröghetnek, hívogathatnak,
utasíthatnak vagy rámutathatnak valamire.
Mindazokra ezzel az ujjaddal mutattál, akiknek meg kellett halnia értem.
Magad is leharaptad az egyik ujjad hegyét, a grófnõ segített újra egésszé tenni.
Ezúttal ne gyógyítsd meg teljesen,
nehogy elfelejtsd a leckét!
Kifelé!
Te!
Mindent tudok rólad, minden hazugságodat,
hogy hogyan fordítottad egymás ellen az embereket.
Nézz rám!
A jó anyám nem tûrné, hogy életben maradj.
Kérlek, uram!
Ezzel a csókkal visszaadom a szabadságod.
Használd ki, és menj Salemtõl amilyen messzire csak tudsz!
Most azonnal!
Köszönöm, uram.
Megígérted.
Mit ígértem, gyermekem?
Hogy az anyám leszel, hogy egy lehetek közületek,
hogy talán hozzámehetek Sebastianhoz, és hercegnõvé válhatok.
Vágyálmaid hitették el ezt veled.
Megígértem, hogy visszaadom a veled született szépséget,
és hogy Mary Sibley átéli a kínok kínját.
Ez nem elég.
De mit keresett itt Anne Hale?
Az elkényeztetett, buta Anne Hale!
Anne Hale az én drága, igaz kislányom!
Egy igazi Marburg!
Mióta?
Tett õ valaha érted valamit? Én
elhoztam a gyerekeket a fürdõdhöz.
Ahogy egy jó szolgának kell.
Nem vagyok senki rabszolgája.
Ó, ez szörnyû hiba volt.
Nagyon sajnálom.
Nem akartam. Hiba volt.
- Nagyon sajnálom. - Túl késõ. Túl késõ.
Tudod, a bizalom egy nagyon törékeny dolog.
A bizalom törékeny dolog, és szinte lehetetlen újjáépíteni.
Törékeny, mint a hús és a csont.
Ne! Ne!
Ne, ne, ne! Kérlek!
Annyira sajnálom! Tényleg!
- Ne, kérlek! - Most takarodj!
És ha olyan nagy hatalmad van, gyógyítsd meg magad!
Ha még egyszer meglátom a hálátlan képed, meghámozom, mint egy almát!
És mivel kezdjünk?
Hogyan hódítsunk és uralkodjunk?
Nagyra értékelem amit értem teszel.
De.
Tudod, anyámnak mellettem kell lennie.
Ma anyám, holnap a királynõm.
Õ, és egyedül õ lehet az, ki egy nap a menyasszonyom lesz.
- De… - Egyetlen királyi házasság lehetséges.
Egyetlen igazi beteljesülés.
Te is tudod, és segítened kell benne.
Megértetted?
Igen.
Akkor menj!
Keresd meg!
Miért imádkozol Istenhez?
Csak egy süket és vak
szenilis órásmester,
aki réges-rég elfelejtette
iszap teremtményeit, melyeket unott leheletével alkotott.
Egy imát nem kell meghallgatni ahhoz, hogy választ kapjunk.
Néha csak a kérés számít.
Nem.
A fiadban élõ csoda az egyetlen válasz bármely imára.
Most pedig gyere!
- Téged akar. - Nem.
Egy anya ismeri a fiát.
Ahogy õ is ismerni fog téged.
Nem érted.
De te sosem értetted.
A mennyek és Föld szent frigyét
elpazarolták egy tudatlan és hálátlan parasztlányra.
Te akarod õt.
Én nem.
Parancsolj!
Legyen a tiéd.
Bár az lenne!
De nem.
Az apja szajhája voltál, és most az övé leszel.
Gyere!
Nem akar téged?
Egész életedben olyasvalakit akarsz, aki csak engem akar.
Ez biztosan nagyon fáj!
Hallgass!
Rendben.
Bezárom magunkat
az imaházunkba…
A legmagasabb, legöregebb fákból épült, amik valaha itt álltak.
Szinte mintha az erdõben lennél.
Az én erdõmben.
Increase Mathernek igaza volt.
Az a sorsom, hogy égjek a bûneimért
és készen állok elkezdeni.
Az örömért, hogy érezhetem a szagodat, ahogy mellettem égsz.
- Azonnal hagyd abba, vagy… - Vagy mi?
Nincs már semmid, amivel fenyegethetsz.
A fiam halott, a szerelmem halott, a saját életem mit sem ér.
Kifogytál a fenyegetésekbõl.
Gyerünk, hatalmas vízboszorkány!
Hozd az esõt!
Nem megy, igaz?
Nincs szíved, nincsenek könnyeid.
Fogadok, hogy még soha, egyetlen életedben sem sírtál.
De most azt kívánod, bárcsak lennének könnyeid, hogy csillapítsák a lángokat.
Bármi történjék is ezzel a testtel, tudod, hogy túlélem, hogy újra élhessek.
De meddig tart a feltámadás?
És mi van a terveiddel?
Emlékszel, milyen volt, amikor legutóbb égtél?
Nos, kishúgom,
üdvözöllek a családban!
Mióta tudsz rólam?
Mindig is tudtam.
Anyám mindig a kedvencérõl mesélt.
Kérem, lépjenek hátrébb!
Azt hiszem, a felnõttek vitatkoznak.
Nem teszel semmit?
Szerintem ez rajtad múlik.
Szajha!
Megöllek!
Dögölj meg!
Ne, ne!
Ne!
Ne, ne!
Hagyjatok meghalni!
Nem tehetem.
Ugyanazért, amiért te sem hagytad nekem.
Nincs könnyû kiút, Mary.
Egyikünknek sem.
Ott van!
Csitt kicsi babám, aludjál.
Mama vesz neked egy poszátát.
Ha a kismadár nem énekel.
Mama megvigasztal egy gyûrûvel.
Ne sírj.
Anya itt van.
Talán fázik a kis angyalkád.
Tekerd be ebbe a meleg takaróba!
Ez majd enyhíteni a sírását.
Gyere!
Semmi baj.
Gyere!
- Hallgass! - Ne!
Csendet!
Ne!
Ne küzdj tovább, te nyomorult!
Nincs miért élned!
Nekem jobban kell a véred, mint neked.
- Megérdemlem. - Nem!
Nem fogod elvenni a vérét!
Állj mögém, gyermekem!
Ezt a szörnyeteget bízzátok rám!
Nincs jogod megállítani!
Csak azt veszem el, amit nekem ígértek. Amit megérdemlek.
Megérdemelsz?
És õ mit érdemel?
Mit érdemelt az én Dollie-m?
Meséljek neked Dollie-ról?
Hogy sírt és könyörgött, amikor lecsapoltam a vérét?
Hogy nézett rám, miközben a vére ráfröccsent a megperzselt húsomra?
Megölted?
Az én Dollie babám volt, azt tettem vele, amit akartam.
Drága Isaac!
Isaac! Isaac!
- Isaac! - Fejezd be!
Fejezd be!
Ez nem Dollie.
Elég a mocskos varázslataidból.
Ki mondja?
Én.
Most én vagyok õrségben.
Te, õrségben?
Isten óvja Salemet, akit bolond Sir Isaac védelmez!
Vannak még barátaim a városban.
Szóltam nekik, hogy egy este szükségem lesz rájuk.
Add vissza a lányt!
Ez az, fuss!
Találok majd másik nyomorultat!
Engem nem felejtenek el! Még itt vagyok!
Igaz királynõként.
És fogok uralkodni!
Uralkodni fogok, még ha csak a rémálmaikban is.
Én.
Uralkodni fogok.
Minden mást megpróbáltál.
Miért nem próbálod megadni magad?
Igen, az tetszene, mi?
- Ha csak úgy feladnám. - Nem.
Hidd el, rég megtanultam megadni magam, miközben belül végig kitartottam.
Folytasd!
Néha egyszerûen csak folytatnod kell.
Most szedd össze magad!
Elviszlek hozzá.
Minden rendben.
Idõvel majd elfogadja a mostani helyzetet.
Szinte lenyûgöztél.
De van egy másik ötletem.
Tisztán látom, miben hibáztam.
Nem lett volna szabad látnia az anyját.
Meg kellett volna szabadulnunk tõle, mielõtt felébredt.
Minden rendben lesz, ha végre elmegy.
- Elmegy? - Elmegy.
Tegyünk pontot a végére!
- Anyám. - Mary Sibleynek vége van.
Nem engedhetjük, hogy újra lássa a napfelkeltét.
És ezt neked kell elintézned!
- Vidd ki az erdõbe, és öld meg! - Túl messzire mész!
Ha a fiú megtudja, hogy megöltük az anyját, elpusztít minket.
Nem fogja megtudni.
Csak végezd a dolgod!
Ahogy óhajtod.
És hozza el nekem a vérét!
Már rég meg kellett volna fürödnöm benne, de ezt a hibát helyre tudjuk hozni.
Utána látni fogja,
hogy én vagyok az igazi.
Szinte fájdalmas.
Annak ellenére, amit tudok rólad
továbbra is szeretlek.
Ezért döntöttem.
Találunk megoldást.
El kell jönnöd velem.
Nem hiszem, hogy tudok.
Félsz tõlük?
Félsz, hogy megölnek?
Nem érdekel.
Legalább szabad lennél.
Nem tudna sakkban tartani.
És ha nem akarok?
Ha nem akarsz?
Fogalmad sincs, milyen érzés ez, Cotton.
Tele lenni ötletekkel és álmokkal, hogy milyennek kellene lennie a világnak,
és mégis képtelennek lenni bármit tenni érte.
Ezt jelenti nõnek lenni.
Nem értem.
Hát persze, hogy nem.
Férfi vagy.
De én nem egy egyszerû nõ vagyok.
Boszorkány vagyok, és képes vagyok változást hozni.
De nem hallottad, amit mondtam?
Szeretlek.
Ha akkor szerettél volna, amikor szükségem volt rá,
talán nem kellett volna fogadalmat tennem.
Talán nem kellett volna meggyorsítanom a szerelmedet az elsõ varázsigémmel.
Varázsigével?
Szóval ezt tetted velem.
Mindkettõnket megfosztottál a boszorkányságoddal.
Megtagadtad tõlem szerelem szabadságát,
hogy megválaszthassam, kit szeretek.
Mindezt a semmiért.
Mert addigra már szerettelek.
Szinte az elsõ találkozásunk óta szeretlek.
Csak egy kis idõre volt szükségem.
Nem volt idõm.
Nem érted!
Egy nap majd megérted.
Nem volt
más választásom.
Sem akkor,
sem most.
Mit csinálsz?
Meg kell, hogy védjelek.
Ne küzdj ellene, Cotton!
Csak jobban fog fájni.
Ez az a végzet, amiért biztattál, hogy adjam meg magam?
Köszönöm.
Készen állok a halálra.
Tényleg nem bánom.
De én igen.
Ennyi is
megteszi.
Anyám megízlelheti véred,
megfürödhet benne, és azt hiheti, ennyi volt.
De neked is pont elég marad, ha óvatos vagy.
Mert amilyen erõs vagy, hamarosan feltöltõdsz.
Szabad vagy, szerelmem.
Okkal választottam ezt a helyet szabadon engedésedre.
Nézd csak!
Látod azt a vért?
Nem a tiéd, hanem John Alden kapitányé.
Erre menekült.
A vérnyomok elárulják.
Kövesd, és megtalálod
valószínûleg halott,
de tudom, hogy õt akarod.
Miért csinálod ezt?
Én is képes vagyok feltétel nélkül szeretni.
Akkor menj! Feltétel nélkül.
Egy nap, amikor
te is eltemetted a múltad, és én is az enyémet,
talán találkozunk.
John!
John, én vagyok az, a te Maryd.
Áramoljon a vér a szerelmembe, árassza a szerelem fénye!
Szökjön szárba szerelmem élete
lelke kapjon szárnyra.
Megtaláltad anyámat?
Nem is tudom, hogy mondjam el.
Elõbb meg kellett bizonyosodnom.
Miben?
Elment.
Elment?
Nem volt elég erõs.
Talán a puszta kisugárzásod, az erõd
és a felelõsség, hogy a házastársad lehet,
sok volt szegénynek.
Levetette magát egy magaslatról, a folyó pedig magával ragadta.
Öntsd ki keblemre bánatod!
Én mindig itt
leszek neked.
Hogy merted megölni a menyasszonyomat?
Nem, uram! Én nem!
Én szeretlek!
Ne!
Sebastian!
Segíts!
Sebas…
Segíts!
Egyszer talán,
de nem ma.
Jó éjt, anya!
Csitt kicsi babám,
aludjál!
Mama vesz neked
egy poszátát!
Ha a kismadár
nem énekel,
Mama megvigasztal
egy gyûrûvel.
És ha
a gyûrû
elfordul…
Mary?
Istenem!
Mary?
Ne!
Mary.
Szeretlek.
Kérlek, ne menj el!
Szeretlek.
Kérlek!
Sandor Gombos